Zasnovano na knjizi Elizabet Tejlor
STVARNI ZIVOT ANĐELE DEVEREL
RAJ
Lepim, čistim glasom, molim. Uđite!
Ko bi rekao, gđica Deverel se vratila!
Nadam se da ovog puta imate bolji izgovor za odsustvovanje.
Bila sam bolesna, gđice Dorsen.
To vas je sprečilo da napišete sastav?
Ne. Uradila sam ga.
Onda možda želite da ga podelite s razredom.
Naravno da hoću.
U dubini šume, zaklonjena od vetrova starim hrastovima,
čiji listovi leti nude blagoslovenu hladovinu,
stoji uzvišena, veličanstvena kuća kojoj se sami Bogovi dive,
na čijem se stepeništu katkad šepuri paun sjajnih pera,
zaštićen od gnevnih oluja... - Očigledno je da mnogo čitate.
Ne, nikad ne čitam.
Da li ste sigurni da niste krali od g. Dikinsa,
ili gđice Koreli? - Knjige me ne interesuju.
Šta onda radite u slobodno vreme?
Uglavnom sviram harfu.
Nećete dobiti ocenu za ovaj sastav, gđice Deverel.
Domaći zadatak je bio da opišete mesto u kom živite.
Ako nisam pogrešila, vi ne živite u veličanstvenoj kući,
"kojoj se sami Bogovi dive"!
Živite iznad bakallnice vaše majke!
Sledeća, molim. Gđica Braun.
Anđela! Izvinite, odmah se vraćam. Uzmi ovo, molim te.
Moramo da razgovaramo, mlada damo. - Šta je sad?
Zla devojko! Kako se usuđuješ da tako govoriš o svom ocu!
"On nije moj pravi otac! Ja sam ćerka plemića!"
Šta mislliš, kako me mušterije gledaju zbog toga?
Koga je briga za tvoje mušterije?
Ne bismo imale ništa, da tvoj otac nije otvorio ovu radnju!
Shvataš li to? - Razumem samo da će ime Deverel jednog dana,
zahvaljujući meni, slavno obasjati ceo svet!
Dosta! Tvoje laži će me sahraniti!
Već vidim novinske naslove: "Vlasnica bakalnice nađena mrtva",
"Sumnja se na samoubistvo", "Majka književnog genija... "
Kako se usuđuješ da me udariš?
Izvini, ali dosta mi je svega!
Godine 1885...
u jednoj od najstarijih i najistaknutijih porodica Engleske,
rođeno je živahno dete Ijupkog izgleda,
koje će, godinama kasnije, na vrhuncu svoje slave,
postati poznata širom sveta kao Ledi Irania.
Anđela, tvoja večera.
Još si Ijuta na mene? - Ostavi me na miru!
Madam traži sluškinju za svoju ćerku, gđicu Anđeliku.
Pitam se da li da joj preporučim Anđelu?
Ona oduvek sanja da ode u rezidenciju "Raj", zar ne?
Loti! To bi bila sjajna prilika!
Tako bi mogla da napusti školu, a da niko ne posumnja
da su je izbacili, što bi bilo loše za posao, Emi.
Anđela, draga!
Tetka ima divne vesti! - Nikad neću otići u rezidenciju "Raj".
Zaista? U školi su mi rekli da pišeš o svojim malim posetama.
Nikad na taj način. - Na koji?
Nikad kao ti, tetka Loti. Kao sluškinja.
Biti sluškinja nije sramotno. Svi smo mi sluge Božije.
Mene nećeš napraviti sluškinjom!
Naravno, zaboravila sam.
Uslužnost i poniznost ne vrede ništa na ovom svetu!
Smiri se, Loti. A ti, Anđela, izvini se svojoj tetki.
Samo želi da ti nađe posao. To nije razlog da je vređaš!
Ne treba mi njeno izvinjenje, Emi.
Što se mene tiče, može da završi na ulici i gladuje.
Umirem od gladi!
Majko, donesi mi čaj i tost.
Ako nam je tetka Loti išta ostavila.
Kako se usuđuješ!
Loti, molim te, nećemo da se Ijutimo.
Tačno! Stišajte se, da mogu da se skoncentrišem na pisanje.
Kukavice!
Volim te!
Plačući u očaju...
Kraj.
"Ledi Irania", 4. knjiga Anđela Deverel
Tvoje srce je zdravo.
Potpuno si zdrava. - Da li ste sigurni?
Zašto ne želiš da ideš u školu?
Problemi s nastavom? - Ne.
Sa prijateljicama? - Ne.
Napisala sam roman. - Roman?
To nije razlog da odsustvuješ iz škole.
Čekam odgovor od izdavača.
Znaš li da su izdavači veoma zauzeti Ijudi?
Da, ali već sam dobila tri odgovora.
I? - Još uvek nisu odlučili.
Ali, svi su veoma zainteresovani.
To je zaista sjajno.
U međuvremenu, ne treba da zabrinjavaš majku.
Moraš da ideš u školu i da joj kažeš istinu.
Anđela?
Došlo je pismo za tebe.
Od koga? - Otkud ja znam?
Iz Londona. - Londona?
Draga gđice Deverel...
...Veliko mi je zadovoljstvo da vam saopštim da je...
"Ledi Irania" prihvatljiva za izdavanje!
Šta je billo?
Izdavač hoće da me upozna! - Zašto, za ime Boga?
Da bi mi objavio knjigu, mamice!
Uspela sam! Postaću spisateljica!
Postaću poznata spisateljica!
Gdin Gilbrajt želi da vas vidi.
Znam da kasnim. Dolazim pravo sa stanice.
Gđice Deverel. Ja sam g. Gilbrajt.
Ne brinite zbog toga. Izvolite, sedite.
Ovo vam je verovatno prvi put da dolazite u London? - Da.
Moram da kažem...
Očekivao sam da upoznam nekog... znatno starijeg.
Mislite, sad kad ste me upoznali, ne želite da izdate moju knjigu?
Naravno da ne. Vaše godine su prijatno iznenađenje.
Lako moram da kažem da su stil i književno umeće vašeg romana
kod svih nas izazvali razna nagađanja.
Neki su mislili da je pisac osamljena dama u godinama,
neki su smatrali da je u pitanju ćelavi čovek od 50-tak godina.
Da li vam ja izgledam kao muškarac?
Ne... Samo, dobijamo puno tekstova pisanih pod pseudonimom.
Moj tekst nije jedan od njih! Nemam šta da krijem!
Veoma sam ponosna na svoju knjigu.
Naravno.
Mislite li da ćete napisati još koju? - Naravno!
Predaću vam je kroz 2-3 nedelje.
O čemu će biti ta nova knjiga? - O jednoj glumici.
Interesuje vas pozorište, gđice Deverel?
Ne naročito. Nikad nisam bila u njemu.
Onda mora da puno čitate?
Ne, nemam vremena za to. Više volim da pišem.
Čim počnem, gllava mi zapršti od raznih ideja.
Ali, morate imati neke omiljene pisce?
Veoma vollim Šekspira, osim kad pokušava da bude smešan.
Gđice Deverel...
Lično sam zadivljen vašim stilom pisanja.
Siguran sam da će i mnogi čitaoci biti istog mišIjenja.
Stoga će nam biti zadovoljstvo da objavimo vaš roman.
Sa par manjih izmena. - Kakvih?
Na primer, glava 19.
Vaš opis porođaja je prilično šokantan.
Nisam siguran da će toliko krvoproliće biti dobro prihvaćeno.
Onda očigledno ne znate ništa o rađanju dece.
Ne, ali otac sam. I znam da je rođenje deteta...
...veoma lepa stvar. - To je zato što vi niste krvarili.
Zatim, glava 25. Večera, koju priređuje Ledi Irania.
Jedan detalj... ne treba vam otvarač za šampanjac.
Mislim da grešite.
Mislim da ne grešim.
Ovo nije tako velika stvar.
Šta kažete na to vam vratim rukopis, da vi napravite izmene
i da ga onda izdamo? - Ne.
Molim? - Neću promeniti nijednu reč ili zarez u knjizi.
Gđice Deverel!
Gospodine Gilbrajte? Šta radite ovde?
Došao sam da se izvinim. Pogrešio sam.
Nema potrebe. Mnoštvo drugih izdavača je zainteresovano.
U stvari, razgovarao sam s kolegom. Spremni smo na rizik.
Objavićemo "Ledi Irania" bez ikakvih izmena.
Mislim da to nije rizik.
Samo sam želeo da vas zaštitim od kritike.
Ne bojim se kritike. - Sjajno!
Kad vam polazi voz? - Za sat vremena.
Zašto ne sačekate do sutra? Možemo da večeramo zajedno.
Moja supruga će biti oduševljena da vas upozna.
Možda neki drugi put... kad vam mama dozvoli.
Ne treba mi dozvola od majke.
Nikad nisam probala vino.
Ispunjava li očekivanja? - Nisam ih nikad ni imala.
Teovo omiljeno vino.
Specijalno naručeno iz Francuske.
Moja majka bi bila šokirana. Nosi smešan bedž, koji znači
da nikad ne bi probala alkohol, ni da ga Hrist ponudi u raju.
Ne bih voleo da vam damo nešto što vaša majka ne odobrava.
Hoću da živim svoj život!
Za nekog ko nikad nije probao vino,
opisujete dejstvo alkohola izuzetno dobro.
Znam.
Teo mi je pročitao delove "Ledi Iranie".
Mora da ste puno istraživali. - Nisam.
Sve sam izmislila. - Tako dakle.
Zato verovatno jedan deo romana izgleda
kao plod beskorisne mašte.
Gđica Deverel i ja smo već iscrpno razgovarali o tome.
Neki od opisa gđice Deverel su...
...u najmanju ruku, smeli.
Nisam znala da ste vi moj izdavač, gđo Gilbrajt.
Mislila sam da ste žena mog izdavača.
Sjajno. Da popijemo kafu?
Gđici Deverel će prijati muzika.
Da li su to pravi biseri na vašoj ženi, g. Gilbrajte?
Mislim da jesu.
Da li je vaša žena ikad upoznala Kraljicu?
Kako je sladak!
Predivan je.
Biće joj muka od toga.
Već je nahranjena. U kuhinji.
Prijaće mu. - Nastavi da sviraš, Hermiona.
Kako je sladak! Sve je polokao.
To je žensko! - Odsviraj nam nešto drugo, od Skarletija?
Ne.
Izvinite me, gđice Deverel. Moram da nahranim kanarince.
Kanarince? Obožavam ptice. Mogu li sa vama?
Bojim se da ne možete.
Ispričajte mi nešto o svojoj porodici.
Šta vam radi otac? - Moj otac? - Da.
On je mrtav. - Jako mi je žao.
Ne treba da vam bude. Nisam ga poznavala.
Rođeni ste u Norliju. Ne znam ništa o tom mestu.
Kakvo je? - Ne želim da pričam o tome.
Mrzim Norli.
Odvratan je.
Kilometri ružnih ulica i ružnih kuća od cigala...
Ljudi su zli i glupi.
Moja majka ima bakalnicu. Živimo iznad nje.
Molim vas, ne želim da iko sazna odakle sam!
Razumem.
Vidite...
Ništa što vam govorim ne deluje stvarno.
Jednog dana ću možda i ja prestati da verujem u to.
Odakle je ona? - Nemam pojma.
Kako može da bude tako slepa po pitanju svog talenta?
To jest, nedostatka istog.
Draga, ona je dete. Ne budi surova.
Dragi, znaš da se nikad ne mešam.
Ali, ona je tako uobražena po pitanju svoje knjige.
Mislim da je smešna. Bojim se da ćeš postati predmet podsmeha.
Možda, ali...
Znam da je veoma mlada, ali...
Poseduje veoma moćnu maštu, koja će možda dodirnuti Ijude.
"Ledi Irania"
Anđela Deverel
Loti, radi se o tome...
Šta ako je Anđella tallentovana, a mi to ne razumemo?
Majci se može oprostiti što tako razmišIja.
Ali, Emi, ona nas obe sramoti. To se mora prekinuti.
Prekinuti?
Ona samo piše! Bojim se i da pomislim o čemu.
Odakle li je samo saznala o, znaš već čemu...
"Činjenicama života"? - Sigurno nije od mene!
Zadovoljstvo mi je.
Drago mi je.
Kome da napišem posvetu? - Agnes.
Još samo jednom.
"Na Ijubičastoj obali", "Leptiri nikad ne umiru"
"Dajana u Delfiju"
Gđica Anđela Deverel!
Gde sam ja to? Gde sam?
Ovde ste, sa mnom, Ledi Irania!
U Zamku srebrnih suza. - Moj dragi Sebastijane...
Moje oči! Ne mogu da vidim!
Više ne mogu da vidim srebrne suze!
Odmori se sad. Nek' ti slatki san obuzme srce.
Moj verni Sebastijane!
Da li je moj život bio zaludan?
Da li je moj život bio san, iluzija?
Ne, moja Ledi Iranio!
To nije bio san.
Vaš život je bio predivan i izvanredan!
Proživeli ste ga u Zamku srebrnih suza.
Sebastijane, ti si jedini koji me je istinski voleo!
Dame i gospodo, zadovoljstvo mi je da vas obavestim
da je večeras sa nama autorka komada, gđica Anđela Deverel!
Ustani Anđela. Žele da te vide.
Hvala vam što ste došli.
Izvanredna predstava! - Hvala.
Zašto joj se ne javiš? Bilo bi joj drago.
Ne mogu. - Zašto? Sestričina ti je.
Da, ali šta ako me još uvek mrzi?
Čestitke, gđice Deverell. - Hvala, Lorde Norli.
Izvanredno veče. - Drago mi je da ste uživali.
Ovo je moj izdavač.
Lorde Norli. - Gdine Gilbrajte.
Upravo sam pričala Teu... - Izvinite!
Dozvolite da predstavim moju nećaku Noru.
Vaša vatrena obožavateljka.
Ustani s poda. Nora je takođe spisateljica.
Ne pominjite moje bedne škrabotine pred gđicom Deverel.
I vi pišete? - Pomalo, poeziju.
Pod kojim imenom? - Mojim.
Nora Hanevinson.
To nije ništa u poređenju s vašim neverovatnim pisanjem!
Hvala, veoma ste Ijubazni.
Mogu li da predstavim i mog nećaka?
Gdina Ezmea Hanevinsona.
Vi ste onda... - Norin brat.
Gđica Deverel nam je dala Votsa. - DarežIjivo od nje.
Poklonila je gradskoj galeriji veoma lepu sliku Votsa.
Jednu od gradskih dragocenosti.
Druga je, naravno, sama gđica Deverel.
Žao mi je što nisam upoznat s vašim radom.
Dramski komad je samo adaptacija.
Ne može se reći da čini pravdu kompleksnosti romana.
Zašto baš Vots? - Molim?
Od svih slikara na svetu, zašto ste izabrali Votsa?
Uvek sam se pitao kako su njegove grozne slike
ikad uspele da uđu u provincijske galerije.
Sad razumem. - Ezme! - Šta je?
Mora da su vas koštale malo bogatstvo.
Za nekoliko godina biće potpuno bezvredne.
Samo želim da upoznam gđicu Deverel s činjenicama.
Sledeći put ću morati da zatražim vaš savet.
Molim vas.
Biće mi veliko zadovoljstvo da vam ga ponudim.
Morate mu oprostiti. Ezme je slikar.
Bednih slika gradskih uličica na pljusku,
u kojima su detalji potpuno zanemareni.
Gđica Hanevinson vam je dala veliki kompliment.
Uvek mi je drago kada Ijudi cene pisce.
Njen brat je bio veoma nepristojan.
Doduše, zgodan momak.
Stanite! Zaustavite kola.
Šta je billo?
Skrenite desno.
NA PRODAJU
Zadivljujuće mesto.
Znate za njega? - Da.
Prazno je.
Moja tetka je ovde radila.
Porodica je sve izgubila. Morali su da se presele u London.
Bila si tu kad si bila mala? - Nikad.
Kad sam bila mala...
Mislila sam da ću da živim u ovoj kući.
Samo sam o tome sanjala.
Svi su mi govorili da su moji snovi lažni.
Jer sam izgovarala naglas stvari,
koje su trebale da budu tajna.
Žellella sam samo da se ti snovi obistine.
Da želim i želim i želim...
I da ih tako obistinim.
Poklon iz raja.
Hvala.
Zahladnelo je.
Trebalo bi da krenemo.
Zar ovo nije preveliko za nas?
Naravno da nije. Treba samo da se namesti.
Kad samo pomislim da je tvoja tetka ovde bila služavka.
Ja nisam služavka. Ja sam gospodarica!
Treba da budeš ponosna na mene!
Naravno da jesam, Anđela. Samo, tako je velika...
Odnesite to tamo, levo.
Pazite, to je jako skupo.
Odlično. Hajdemo.
PažIjivo.
Videla si svoju sobu? - Da, prelepa je.
Anđela, došla je gđica Hanevinson. - Ko?
Mislim da je to sestra onog mladog slikara.
On je tu? - Ne, samo njegova sestra.
Donela sam moje pesme, kao što ste me zamolili.
Da, naravno!
Molim vas, ne budite previše kritični. To su prvi pokušaji.
Naravno.
Pravi razlog zbog kojeg sam želela da vas vidim je...
...želim da vas zamolim za ogromnu uslugu.
To je posao posluge. - Volim da pomognem.
Pomogla bi mnogo više kad bi otišla gore da se odmaraš.
Znaš šta ti je doktor rekao. - Dobro, draga.
Gde smo stali, Nora?
Žellim da vam ponudim moje usluge. - Usluge?
Da budem vaša lična sekretarica.
Mogla bih da pomognem kod trivijalnih stvari,
kojih veliki romanopisac treba da bude pošteđen.
Već imam svu potrebnu poslugu.
Nemate nekog ko razume vaš genij.
Nekog ko vas stvarno poštuje.
Oni ne čitaju vaše knjige.
U pravu ste.
Onda me zaposlite, molim vas.
Služenje vama bilo bi najlepši način
da se služi književnosti.
Mogla bih da učinim mnogo toga za vas.
Još uvek mi nisi rekla ništa u vezi svog brata.
Nemojte da pričamo o Ezmeu. - Zašto?
Kad nam je ujak platio put u Italiju,
moj brat se tako ružno ponašao, da me je sram da to i pomenem.
U Italiji? Kako to mislite?
Mislim na jednu ženu, naravno. Bila je srećna da je on upropasti.
Dok njen muž to nije saznao.
Pretio je da će da ubije Ezmea.
Morali smo da se spakujemo i vratimo u London.
Kakva je bila ta žena? - Prelepa.
Grofica. Sa Ezmeom je bila besramna.
Voleo ju je? - Voleo!
Moj brat nikad nikog nije voleo, izuzev samog sebe.
Sve je ispalo tako užasno, morala sam da prodam nakit
da bismo mogli da se vratimo kući.
Ne smete ga tako oštro osuđivati, Nora.
I on će se jednog dana ostvariti
i moći će da živi od slikanja, kao što ja živim od pisanja.
Ali, niste ni videli njegove slike.
Nisam, ali sam ih zamišIjala.
Treba da krenem.
Očekujemo da se sutra uselite kod nas, u "Raj".
Hvala vam puno, gđice Deverel!
Dobro jutro, madam. Gospodine!
Gde su kanarinci? - Hermiona, nemoj molim te.
Osluškivala sam da čujem vaša kola.
Žellella sam da istrčim i da vas dočekam.
Anđela, kako si? - Preživaljavam, kao što vidite.
Radim na novom romanu. Radnja se dešava u Italiji.
Mislim samo o tome, danonoćno!
Dozvolite da vas upoznam s mojom majkom.
Majko, sećaš se g. Gilbrajta, mog izdavača.
A ovo je njegova žena, gđa Penelopa. - Hermiona.
Hermiona, naravno. - Drago mi je.
Majko, reci posluzi da unesu njihove stvari.
Mogu i ja. - Ne budi smešna! Za to plaćamo sluge.
Pozovi Noru da dođe i upozna naše goste. - Da, Anđela.
Nora? - Gđica Hanevanson.
Uselila se kod nas, u "Raj".
Brine se o mojim poslovima. Prihodima i sličnom. - Sjajno.
Divna kuća. Ukrašena po Anđelinom ukusu?
Moja ćerka je veoma izričita. - Očigledno.
Sigurno ste veoma srećni ovde. - Da... Nedostaje mi radnja.
Zašto više ne radite tamo? - Anđela mi ne dozvoljava.
Niti mi dozvoljava da se viđam sa sestrom. - To je užasno.
Nije. Anđela je dobra devojka.
Misli da će mi ove silne sluge olakšati život.
Veoma bi volela da me preobrati u pravu damu.
Znate šta Anđela radi? - Ne, šta?
Plaća jednog gospodina da me nauči da sviram klavir.
Lepo od nje.
Nora je bila u najvećoj knjižari u Norliju
i nije mogla da nađe nijedan primerak "Istočne tragedije"!
Kaži, Nora! - Da.
Juče je bila potpuno ista situacija.
Čitaoci su razočarani!
Knjižara bi trebalo da naruči još knjiga. - Da, trebalo bi.
Ali, izdavač treba da ih ohrabri u tome!
Ta knjižara treba uvek da ima sve nastavke "Ledi Iranije"!
"Ledi Irania" se više ne štampa. - Pa, odštampajte je!
Zato su knjige gđice Koreli toliko popularne,
dok mojima popularnost opada. - Tvojim knjigama to ne treba.
One se same prodaju.
Znači, novac koji zarađujete na meni
odlazi na vaše druge pisce. To želiš da kažeš?
Naravno da ne!
I molim te, utiči na onog groznog Rolanda Pirsa
da prestane da piše odvratne stvari o meni.
Ne smeš da se hvataš na udicu, Anđela.
Moderni kritičari samo žele da nakupe poene.
Zar g. Pirs nije i sam značajan pisac?
On je jedna gluperda!
Ne zna ništa o manirima, a još manje o književnosti!
Samo čekajte!
Staviću ga u moj sledeći roman.
Portret umetnika, izopačenog i nesposobnog gubitnika,
čije je jedino sitno zadovoljstvo
da uništava rad žena, koje su talentovanije i uspešnije od njega!
Kako ide pisanje tvoje nove knjige, Anđela?
Nisam sigurna u vezi Italije.
Žellim samo da ova knjiga bude potpuno drugačija!
RazmišIjam da smestim vreme radnje u prošlost.
Na primer, u drevnu Grčku.
To zahteva detaljno poznavanje tog vremena.
Znaš već da gđica Deverel ima veoma bogatu maštu.
Anđela, bez obzira šta tvoji kritičari govorili,
imala si veoma uspešnu godinu. Zašto se ne odmoriš?
Ne treba mi odmor. Žellim da odem u London.
Da li biste mogli da mi rezervišete hotel?
Bili biste od velike pomoći. - Naravno.
Zašto toliko želiš da dođeš u London?
Odlučila sam da mi naslikaju portret.
Unajmila sam mladog i modernog slikara za to.
Norinog brata.
Evo.
Da?
Vidi, vidi...
Gđica Deverel. Veoma neočekivano.
Bila sam u komšiluku.
Vaša sestra mi je dala adresu... - Naravno. Izvolite.
Uđite.
Izvinite zbog nereda. Tek sam ustao.
Da sam znao da dolazi jedna dama, počistio bih.
Ne treba da brinete.
I ja sam pomalo boem.
Kako mi je sestra? - Nora je dobro.
I veoma je srećna. - Mogu samo da zamislim.
Oduvek je imala dara da živi u tuđoj senci.
Izvolite. - Sigurno ne živi u mojoj senci.
Uvek sam je ohrabrivala da uživa u mom uspehu.
Dakle...
Čemu dugujem zadovolljstvo vaše posete?
Došla sam da vidim vaše slike.
Zaista?
Pošto ste bili tako okrutni prema meni u vezi Votsa,
htela sam da se pomirimo i da pored njegove okače vašu sliku.
Nikad vam to ne bi dozvolili.
Uostalom, moj rad vam se ne bi svideo.
Zato sam i došla. Da vidim da li mi se sviđa.
Italija! Ne znam kako da je naslikam.
Ima previše boje!
Da, naravno. Italija je tako banalna.
Engleska mnogo više inspiriše.
Tako mi je drago što ste to rekli.
Nisam mislio da će vam se svideti moje umazane slike.
Nora ih tako zove.
Najviše mi se sviđa železnica. - I meni isto!
Zato sam vam je prvu i pokazao.
Volela bih da je kupim, ako je na prodaju.
Ne znam...
Da li biste prihvatili 300 funti?
Toliko sam platila za Votsa.
Sigurna sam da vaše slike vrede barem isto toliko.
Ako ne i više!
Uzimajući u obzir vašu dobrotu prema mojoj Nori,
možete je dobiti za...
Recimo za 400. - 400 funti?
Drago mi je da vam se nije svidela slika Italije.
Ima nešto u vezi Italije što izaziva vulgarnost u svima nama.
Zar ne mislite tako?
Koliko biste naplatili portret? - Portret?
Ne slikam portrete. - Čak ni moj?
Ne bih želeo da me optuže da sam vas izmazao na platnu.
Možda je to lepše nego što zvuči.
Da vidimo.
Imate prelepe oči.
Čistu kožu.
A kosa... svetluca na svetlu.
Nemojte mi reći da niste navikli na komplimente, gđice Deverel.
Zaista moram da krenem! - Naravno.
Može onda sutra, u isto vreme?
Nećete valjda da me slikate ovde?
Zašto da ne? Sviđa mi se svetlo.
Mislila sam negde gde bi... - Verujte. Ovde je savršeno.
A odeća? Imala sam na umu dekolte sa čipkom.
Ili nešto jednostavno, kao što je grčka toga?
Ne. Dođite u ovoj istoj haljini u kojoj ste danas.
Ali, ova haljina je tako bezvezna...
Mene ne zanima haljina. Zanimate me vi.
Pročitao sam jednu od vaših knjiga. - Zaista?
"Espaziju". Pozajmila mi je moja gazdarica.
Pročitao sam je u jednom dahu. Od korice do korice.
Shvatio sam u čemu je vaša tajna.
Moja tajna?
Mislim da je tajna vaše moći nad Ijudima u tome
što vi komunicirate sa samom sobom.
Ne sa vašim čitaocima.
Da li sam u pravu?
Da, verovatno.
Umorna sam.
Hoću da kažem, Anđela...
Mislim da ste iznenađujuća osoba.
Očaravajuća.
Ali, kako da vas naslikam, ako ne znam šta se dešava u vama?
Jer... dali ste mi samo neke nagoveštaje o vašem detinjstvu,
odrastanju, ali ništa nije povezano. Nešto nedostaje.
Kako da vas naslikam, ako ne znam šta je to.
Možda ne znam ni ja.
Šta vam se dogodillo u Italliji?
Nikad nisam bila u Italiji.
Dobro. Možda ne u Italiji, ali nešto u vezi Italije?
Šta je to billo? Ljubav?
Sigurno ima veze s Ijubavlju.
Ljubomora.
Ko je? - Nora!
Nora! Kakvo divno iznenađenje. Uđi.
Otkud ti u Londonu?
Izvini što te uznemiravam, ali moraš da se vratiš kući.
Zašto, zbog kuće? - Zbog tvoje majke. Nije joj dobro.
Ona je uvek u nekoj krizi.
U stvari je snažna poput vola.
Doktor je veoma zabrinut. Trebalo bi da se vratiš.
Lepo od tebe što si toliko zabrinuta za moju majku.
Ali, ovde imam puno profesionalnih obaveza.
Naročito sada. Čim to završim, vratiću se kući. U redu?
Viđaš se s njim, zar ne? - S kim, sa Teom?
Ne, s mojim bratom.
Zašto to kažeš?
Pazi se, povrediće te. - Povrediti?
Nisam dete, Nora. Teško da mi Ezme može ugroziti život.
Bila sam prijatno iznenađena njegovim slikama.
Možda se ne poklapaju s mojom vizijom lepote,
ali, definitivno imaju... - Ne pričam o njegovim slikama.
Pričam o njemu!
Nisi valjda Ijubomorna?
Ljubomorna? - Na moje zanimanje za slike tvog brata?
Ne radi se samo o njegovim slikama. - U pravu si.
Sviđa mi se Ezme. Na isti način na koji mi se sviđaš i ti.
Mrzela sam to što sam bila jedinica.
Volela bih da sam imala sestru, Nora.
Sestru, kao što si ti.
Šta je rekao doktor? - Ozbilljnije je nego što je mislio.
Nije siguran da će se oporaviti.
Naročito ako ne bude jela. - Šta radi po tom pitanju?
Mora da postoji neki lek.
Samo ti prenosim šta je rekao.
Došla si.
Anđela, draga moja. - Ruke su ti ledene!
Rekla si tetka Loti? - Da. Nora je poslala telegram.
Zašto nije došla? - Ne znam. Ne živi baš blizu.
Bojim se da je više nikad neću videti!
Nemoj to da govoriš. - Mnogo sam volela...
kad je dolazila da nas poseti u bakalnici...
Sećaš li se? - Naravno.
Biće ti bolje. Videćeš je ponovo.
Tako si divna prema meni.
Anđela? - Da?
Oprosti mi za način na koji sam te odigla.
Znam da ti je bilo teško. Naročito kad ti je otac umro.
Bila si tako lepo dete.
Ti obraščići...
Bila si tako pametna. Obožavao te je.
Znaš zbog čega se najviše kajem?
Ne. - Zato što nisam imala vremena da sačekam da se udaš.
I da rodiš dete. - Nemam vremena za dete, majko.
Imam svoj posao. - Tvoj posao.
Tvoje knjige.
O, ne! Ne!
Ne napuštaj me!
Ne, molim te, ne napuštaj me!
I? - Gotovo je.
Gospode!
U ime "Norlijske Gazete", želim da izrazim
najdublje saučešće zbog smrti vaše majke.
Svi smo je znali kao sjajnu prodavačicu.
Moja majka je iznad svega bila izvanredna umetnica. - Zaista?
Svirala je klavir.
Smatrali su je jednom od najboljih pijanistkinja u Engleskoj.
Nisam to znao.
Skromnost ju je sprečavala da ostvari svoj izuzetan talenat.
Kao i vi, bila je rođena ovde, u Norliju?
Moje detinjstvo obavijeno je velom tajne.
Tačno je da sam došla u Norli kad sam bila veoma mala.
Odakle, to niko ne zna.
Uvek sam mislila da sam plemićke krvi. S očeve strane.
Ali, majka mi je preminula pre nego što je mogla da izusti tajnu.
"Srca u Veneciji" Anđela Deverel
Kad li će se pojaviti?
Trebalo bi da je već tu. - Verovatno je nervozna.
Pre će biti da je iznervirana što toliko Ijudi nije došlo.
Objasnio sam joj da niko leti ne ostaje u Londonu.
To nije ništa lično.
lonako su svi ovde snobovi. Smeta im njena popularnost.
Da li ste videli mog brata? - Da.
Izvinite.
Gdine Hanevansone! Ja sam Teo Gilbrajt. - Naravno.
Mislim da je sjajno što vaša sestra radi za Anđelu.
Potpuno joj je odana. - Mislite, zaljubljena u nju?
Zaljubljena? - O, da. Strastveno.
Da niste vi slavni brat gđice Hanevanson,
čiji talenat gđica Deverel konstantno ističe? - Jesam.
Dopustite mi da se predstavim. Hermiona Gilbrajt.
Izdavačeva žena. - Zadovoljstvo mi je.
Moja žena je veliki obožavalac umetnosti.
Veoma je zainteresovana za vaš rad.
Naročito portret gđice Deverel. Jedva čekam da ga vidim.
Anđela ga je odnela, čim je bio završen.
Mislim da želi da ga upotrebi za jednu od svojih knjiga.
Zar vam nisu reklli? - Šta?
Mislim da ćete otkriti da namerava ovde da ga pokaže.
Pred svojim gostima.
Zar niste to znali?
Tvoja draga Anđela je dobro podnela majčinu smrt.
Hvala vam puno.
Hvala vam.
Kažite joj da mi je pozlilo.
Anđela, prelepo izgledaš. - Gde je Ezme?
Verovatno pije. - Mislim da je otišao.
Nije mu bilo dobro. - Kako je nepristojan.
Ovo je bilo za njega. - Kad je otišao?
Pre par trenutaka. - Anđela!
Šta joj bi? - Možda je zaljubljena.
Ezme!
Zašto si otišao? Htela sam da te iznenadim sa slikom!
Zašto želiš da me poniziš? Mrzim te Ijude!
Mislila sam da ćete to usrećiti. - Usrećiti?
Pre će biti da bi usrećilo tebe.
To nije tačno! Obožavam način na koji slikaš.
Žellim da i svi ostalli zavolle tvoje slike. - Traćiš vreme!
Moje slike su bezvredne! Nikom nije stalo do njih.
Ne govori tako! Ti si umetnik, Ezme.
Treba ti samo neko ko će verovati u tebe!
Kad pogledam u te tvoje oči, mogu skoro i sam da poverujem.
Moraš da veruješ, Ezme! Moraš!
Mogla bih da te usrećim. Da otplatim sve tvoje dugove.
Bio bi slobodan od svega što te sputava da odeš odavde.
Dođi sa mnom u "Raj"!
Oženi me, Ezme!
Da te oženim? Zar ne treba muškarac da zaprosi ženu?
Koga je briga za to? Volim te!
Voliš me? - Volela sam te od trenutka kad sam te srela.
I voleću te dok ne umrem!
Nastavi, Nora.
"RAJ"